Budovy by se měly stavět především pro jejich uživatele a tak, aby nebylo nutné je za 30 let rekonstruovat, zaznělo na konferenci Real Estate Market: Udržitelná výstavba jako investiční příležitost. O udržitelné výstavbě se v Česku hodně mluví, realita se ale zatím s ekologickými vizemi spíše míjí. Nové projekty často podléhají trendům ze zemí se zcela jinými klimatickými podmínkami. Vyrůstají tak u nás třeba obrovské prosklené stavby, které se ale v létě přehřívají. Neefektivita domů se pak dohání fotovoltaikou či moderními technologiemi všeho druhu. Ty je přitom možné osekat na nejnutnější, topení je přežitek a zásadní je samotné architektonické řešení budovy – ať už v ní má někdo bydlet, nebo tam budou sídlit kanceláře. Na tom se shodli odborníci z oblasti rezidenčního developmentu a architektury na středeční konferenci Real Estate Market, která byla zasvěcená udržitelné výstavbě.
Ať už v dnešní době developer staví nový bytový dům, administrativní budovu, školu, nemocnici či jakýkoliv jiný objekt, měl by primárně myslet na to, aby byl funkční a kvalitní i za třicet let a nebylo nutné jej rekonstruovat. V tom právě může pomoci jeho architektonické řešení.
„Architektura má ohromný význam pro energetickou úsporu. Když je chytře udělaná, znamená to minimum technologií, které budeme v objektu potřebovat. Budova má být založena na principech a technologie mají být pouze pomocné. Nestačí jen nainstalovat fotovoltaiku a tepelné čerpadlo. Chytrou a udržitelnou budovu tvoří promyšlený návrh konceptu a také pohled dál za její design,“ řekl například Michal Čejka z nezávislého sdružení Centrum pasivního domu.
![](https://www.remspace.cz/wp-content/uploads/2024/03/foceni_karlin_20.3.2024_65-1024x683.jpg)
Jedním dechem ale dodal, že pasivní domy si rozhodně nelze představovat jako objekty okleštěné od designového, moderního řešení. Příkladem je mnoho realizací bytových domů (jako třeba těch u pražské Ladronky), škol, administrativních budov, sportovních hal i jiných objektů, které vznikly spojením principů pasivní výstavby se zdařilým designem. Naopak opakem energeticky funkčních budov jsou v našich končinách stále velmi oblíbené a mnohdy nepraktické prosklené stavby, které se v létě extrémně přehřívají.
Česko není Dubaj
„Prosklené budovy jsou možná krásné, mají skvělý design, ale z energetického hlediska nefungují dobře, musíme se o ně daleko více starat a dohánět to technologiemi. Budovy mají být především funkční, v Česku ale narážíme na nepřekonatelný problém právě té obrovské míry prosklení. My sem dovážíme budovy z úplně jiných klimatických pásem. Když to postavili v Dubaji, musíme to mít taky,“ dodal Čejka.
Podle Jana Řežába, majitele a zakladatele developerské společnosti JRD, se dá i výrazné prosklení stavby v dnešní době udělat pasivně, když se pracuje se správnou orientací vůči slunci a s využitím stínění, kdy se z okna dělá aktivní prvek. A okna mohou mít také speciální ošetření, například sluneční ochranu proti přehřívání. Na první pohled nelze poznat, že mají takovou funkci. Vždy je ale potřeba zapojit odborníky, kteří s takovou vizí pracují už u studie projektu. Jinak se až v průběhu realizace přijde třeba na to, že na dražší zasklení nejsou peníze. „Design by neměl vznikat bez vazby na širší udržitelné prvky. V případě bezemisní budovy by měl probíhat v diskuzi malé skupiny odborníků. Přitom stačí už v návrhu respektovat funkci domu, vyřešit rozumnou míru prosklení a jeho technické parametry a pak v kooperaci s ostatními experty vymyslet funkční systém. Děláme budovu pro uživatele, nikoliv pro kolemjdoucí, kteří si ji budou fotit,“ vysvětlil Čejka.
Neměli bychom být otroky technologií
V souvislosti s udržitelnou výstavbou se často skloňují technologie jako tepelná čerpadla, fotovoltaické panely či chytré ovládání domácnosti, které má pod kontrolou například vytápění a chlazení. „Rozhodně ale není cílem architekta použít co nejvíce technologií, vždy musejí dávat smysl. Ideální je, když je stavba sama o sobě soběstačná, fit, funguje, aniž bychom spouštěli souběh různých řešení. Nesmíme být otrokem technologií, měly by nám jen napomáhat,“ doplnil Štefan Šulek z architektonického ateliéru SOA.
„Když se bavíme o rezidenčních budovách, jediná technologie, kterou potřebujeme, jsou dva větráčky s rekuperací. Domy nic dalšího nepotřebují. Já sám bydlím v novém projektu, chytrou domácnost mám nastavenou na 22 stupňů a přes zimu se mi ani jednou nezapnulo topení. Topení je přežitek. S tím, jak se v létě otepluje, budeme jistě potřebovat chlazení, ale i s tím se dá pracovat, například pomocí pasivního zastínění, aktivní práce s východem a západem slunce, ale mnohdy stačí také aktivní rekuperace,“ přiblížil Jan Řežáb.
Problém přílišného přetechnologizování budov podle něj tkví také v tom, že každá technologie má nějakou životnost a po 15 letech je mnohdy potřeba všechny systémy vyměnit. I proto je minimalizace těchto prvků důležitá. Stejně tak nedívat se na budovy jako na solitéry, ale vnímat jejich provázání s územním celkem – aby výhody jedné budovy mohla využít i druhá, která je nemá. Podle Řežába by se také mělo pracovat s okolím zástavby, kde by měl být dostatek zeleně a vodních prvků.
![](https://www.remspace.cz/wp-content/uploads/2024/03/foceni_karlin_20.3.2024_75-e1711614010815-1024x721.jpg)
Cestu k udržitelné výstavbě nakonec podle Řežába i Čejky v Česku brzdí především ti, kdo rozhodují o financování daných developerských projektů. „Investoři, developeři – to je většinou finanční profese. Takže se zaměřují především na výnos. Proto potřebujeme zvětšit i společenskou poptávku po udržitelné výstavbě a stejně tak i bič norem. Rezidenční developeři žádné takové věci dobrovolně dělat nebudou,“ řekl Řežáb.
Čejka k tomu dodal, že někdy v tomto případě funguje nátlak mateřských společností ze zahraničí, pakliže je na ni daná developerská společnost v Česku napojená. „Developeři u nás dělají skutečně jen to, co je na hraně, a když nemusí, nedělají to. Tahouny jsou pak zahraniční matky. Stane se tedy to, že v Česku náš návrh na pasivní řešení seškrtají, pak ho pošlou matce, a ta jim řekne, že to takhle nejde, že to musí posunout dál a respektovat její vizi. Návrh se mi pak vrátí v mém původním znění. Platí ale, že finančníci u nás mají větší moc, než jakou má ekologická vize.“ Přitom podle Čejky rozhodně neplatí tvrzení „pasivní výstavba je dražší než klasická“. V současnosti lze energeticky efektivní dům postavit za úplně stejnou cenu jako dům neúsporný. To se dá podchytit už v architektonickém zadání, což ale v praxi také někdy pokulhává. „Často chybí právě to pořádné zadání. Jeho analýza je velmi podceněná, nevede se nad ním patřičná diskuze, je napsané na jeden papír a tím to končí. V zahraničí se zadání tvoří půl roku, rok a analýza se dělá do detailu, až pak se jde k návrhu. Tohle u nás ještě není tak daleko, jak by mohlo být,“ dal příklad Štefan Šulek.
Developeři u nás podle účastníků konference často staví budovy v minimálním standardu a dívají se jen deset, maximálně dvacet let dopředu. Pro splnění ekologických cílů Evropské unie, které počítají s tím, že do roku 2050 musí být téměř všechny stavby v bezemisním standardu, je navíc nutné se ve větší míře zaměřit i na rekonstrukce starých budov.
Jiří Cihlář, energetický auditor ze společnosti CEVRE Consultants, přidal na konferenci i pro mnohé extrémní pohled, podle kterého by bylo ideální, kdyby do roku 2050 nevznikla žádná novostavba, jelikož je v Česku ohromné množství budov, které je potřeba v první řadě renovovat. „V rámci novostaveb bychom měli ruční brzdu zatáhnout už v roce 2028 na veřejných budovách a v roce 2030 na všech ostatních v soukromém sektoru.“
CzechCrunch